Dykkerklokken og sommerfuglen
Se, han våkner. - Kall på Dr. Cocheton. Fort.
Dr. Cocheton til rom 119, vennligst.
Herr Bauby, åpne øynene dine. Åpne øynene.
Herr Bauby, åpne øynene dine.
Du har sovet lenge, men du våkner opp nå. Kan du høre meg?
Ja, jeg hører deg.
Hva skjer?
Jesus, et sykehus.
Herr Bauby, åpne øynene helt opp.
Forsøk å holde dem åpne.
Ja, slik. Følg denne lampen med øynene.
Javel.
Ikke vær redd. Du er i et sykehus.
Jeg er lege. Mitt navn er Cocheton. Disse er sykesøstre.
Vi er her for å pleie deg.
Husker du hva som skjedde?
Bare vage bilder
Du er i Naval sykehuset, Berck-sur-Mer. Ved kysten. Ved Calais.
Du ble først behandlet i Paris, og så brakt hit.
Husker du det?
Jean-Dominique.
Du har hatt et slag.
Du har vært i koma i nesten tre uker.
Men nå våkner du opp og vil få det bra.
Det lover jeg.
Takk skal du ha...
Jeg må gi deg noen enkle tester.
Hold øynene på meg.
Bra.
Følg fingeren min. Godt.
Når jeg sier blink, vennligst blink.
Utmerket.
Nå, si hva du heter.
Jean-Dominique Bauby.
Kom igjen, forsøk
Jeg gjorde nettopp.
Forsøk virkelig hardt, si navnet ditt.
Jean-Dominique Bauby.
Forsøk å si dine barns navn.
Théophile, Céleste, Hortense.
Ikke vær bekymret.
Det er en sakte prosess. Men din tale vil komme tilbake.
Hva? Hører du ikke meg, doktor? Doktor?
Hva skjer? Jeg kan ikke snakke.
De kan ikke høre meg. Å min Gud.
Jeg kan ikke snakke.
Hva har skjedd med meg?
Mitt navn er Jean-Dominique Bauby.
Doktor?
Ok, ok.
Jeg har hatt et slag, min tale vil...
komme tilbake, mitt minne vil komme tilbake
Alt vil bli i orden, Herr Bauby. Vi er her for å ta oss av deg.
Jeg skal være tålmodig.
Javel.
Ok, jeg tror deg.
Hvem ga deg disse blomstene?
Roser.
Inès.
Sov du godt?
La oss se.
Du kommer til å få en viktig gjest. Dr. Lepage, din neurolog.
Så vi vil ha deg på ditt aller beste.
God morgen.
Jeg er Alain Lepage, din neurolog. Du kjenner Dr. Cocheton, selvfølgelig.
Jean-Dominique... nei, nei, dine venner kaller deg Jean-Do.
Så det skal jeg kalle deg. Tenk på meg som din venn.
Javel doktor.
Som en venn vet jeg hvor vanskelig dette er for deg.
Ingen her har forklart deg om alle implikasjoner av din tilstand.
Du har hatt noe vi kaller en encerebrovascular ulykke.
Det har brakt hjernestammen din ut av funksjon.
Hjernestammen er en viktig komponent i din interne datamaskin,
forbindelsen mellom hjernen og ryggraden.
Før ville vi ha sagt at du hadde hatt et massivt slag.
Du kunne med stor sannsynlighet ha dødd.
Men nå har vi så gode gjenopplivelses teknikker...
at vi er i stand til å forlenge livet.
Er dette et liv?
- Ja, forlenge livet.
Jeg skal ikke vri på ordene, Jean-Do. Du er fullstendig paralysert.
Du har forstått at du ikke er i stand til å snakke.
Du har det vi kaller...
...'stengt-inne syndromet'.
stengt-inne syndromet.
Stengt-inne syndromet.
Det vil ikke være til trøst for deg men tilstanden din er ektremt sjelden.
Og vi vet ganske enkelt ikke årsaken.
Du røyker ikke og er ikke en som drikker mye.
Det bare skjedde sånn plutselig.
Imidlertid, borsett fra at du er totalt paralysert...
...er du normal på alle andre måter.
Normal?
Det er håp.
Hjernen din fungerer.
Du er i stand til å forstå oss. Du følger våre bevegelser med øynene.
Selv om jeg ikke er helt fornøyd med ditt høyre øye.
Denne muskelen fungerer ikke, skjønner du?
Øyet blir ikke fuktet.
Jeg er redd for at jeg må dekke til det.
Gjør vi ikke?
Dekke?
Hva vil han tildekke?
men jeg vil forsøke å gjette det en gang til.
Vi vil at du skal ta det rolig noen få dager.
Hva tror du jeg gjør nå?
og så vil to pene kvinner besøke deg.
Og når jeg sier pene, mener jeg pene.
Flott.
De er flinke. Fremragende terapauter og mirakel-arbeidere.
Vennligst ingen mirakler.
Og så, som jeg sier, det er håp...
Det er hva dere alle viste meg.
Du vil bli tatt hånd om, Jean-Do. Virkelig.
Det er en god begynnelse.
Du blir godt tatt vare på.
God morgen.
Har jeg kommet til himmelen?
Jeg er Henriëtte.
Og jeg er Marie. - Du kan blinke med øynene, kan du ikke?
Så, jeg vil at du blinker en gang for ja, to ganger for nei.
Fint. To skjønnheter og jeg er hjelpeløs.
Kan du lese det?
Hvor?
H. Durand, logoped. - Kan du se Durand?
Bra, herr Bauby. - Fru eller frøken?
Jeg er din fysioterapaut. Først må du igjen lære å svelge.
Så jeg vil arbeide med din tunge og lepper.
Høres morsomt ut.
Og jeg er din taleterapaut.
Inntil du virkelig kan snakke igjen,
må jeg finne en måte for deg å kommunisere på.
Din tilstand er ekstrem sjelden.
Jeg vet.
Vi må jobbe veldig hardt. - Så det er best at vi begynner.
Akkurat. Jeg kom nettopp inn for å presentere meg. Se deg.
Se deg.
Jeg vil at du skal vite...
...at dette kanskje er den viktigste jobben jeg noensinne har fått.
Og jeg er fast bestemt på å lykkes. Med din hjelp, selvsagt.
Jeg tror du forstår, men jeg vil stille noen spørsmål.
Ok?
Husk, du svarer ved å blinke en gang for ja...
eller to ganger for nei...
Er jeg en mann?
Er jeg en kvinne?
Er sola for lys for deg?
Er det midnatt nå?
Hvilken type spørsmål er dette?
Er vi i Paris?
Er vi i Berck?
Flyter tre?
Nei, jeg tror ikke det.
Husker du at du hadde slag?
Var du redaktør i Elle magazine?
Ja, jeg var sjefsredaktør i Elle.
Til Alaïa.
Ditt høyre øye fungerer ikke som det skal.
Kan du høre meg?
Ditt høyre øye fungerer ikke som det skal. Jeg skal sy det igjen.
Sy det igjen?
Det skjer...
...en skadet hornhinne.
Jeg har gått på ski i St. Moritz. Det er vidunderlig der nå.
Det gir jeg blaffen i.
Ikke noe er som å kjøre ned en bakke med vinden i ansiktet...
Hold deg unna meg
Ikke vær bekymret...
Hold deg unna meg
Du vil ikke kjenne noe som helst.
Vennligst.
Nei, vennligst ikke...
Du vil ikke kjenne noe. Bare vær stille.
Ikke...
Jeg har gjort dette dusinvis av ganger.
Det vil gå greit.
Ikke vær bekymret.
Nesten ferdig. Noen få nålestikk til.
Perfekt, selv om jeg sier det selv.
Ferdig.
Vi skal kle deg opp for å glede deg litt.
Etterpå har vi en overraskelse.
Vi skal forsøke å sette deg i en rullestol.
Ok.
Rull ham opp og ned, vil dere?
Dette er mine studenter. Ikke bry deg om dem.
Jeg vil bare være sikker på at å sitte slik ikke vil...
trigge ukontrollerte muskulære spasmer.
Han trenger ei pute bak hodet.
Beklager at vi må gjøre dette, Jean-Do. Utmerket. Utmerket.
Du kan håndtere rullestolen.
Hvilken ære.
Det er gode nyheter.
Og nå til overraskelsen.
Å Gud, hvem er det? Meg?
Jeg ser ut som jeg har dukket opp fra et kar med formaldehyd.
Skrekkelig.
Er det overraskelsen min? Å se meg selv?
Céline.
Hvordan har du det? Ok, la meg forklare det.
Er ikke dette en vidunderlig overraskelse, Jean-Do? Ditt første besøk er din kone.
Nei, hun er mora til mine barn.
Han forstår alt. Alt.
Hvis du spør ham om noe, gjør det til et ja-eller-nei spørsmål. Ok?
Han vil blunke. En for ja, to for nei.
Ok.
En ting til. Hold deg foran ham når du snakker til ham. Ok?
Hvis du står her, kan han ikke se deg, og ikke her heller.
Snakk til ham slik. Ok, Jean-Do?
Jeg forlater dere. Jeg er sikker på at dere har...
mye å si til herandre...
De sier at du gjør det...
Alle sender sine kjærlige hilsner. Og deres bønner.
Jeg tok ikke med barna.
Jeg tenkte jeg skulle besøke deg først.
De har det bra begge to. De savner deg.
Celeste ber for deg hver aften.
Vil du jeg skal ta dem med?
Vil du ikke se dem?
Laurent vil besøke deg. Vil du se ham?
Han vil du se.
Jeg skal si det til ham.
Har hun vært og besøkt deg?
Jeg har møtt taleterapauten. Jeg liker henne.
Hun tror hun kan hjelpe deg.
Vennligst ikke gråt.
Jeg vet om Berck stasjon. Kan jeg se henne nå.
Det er det mest deprimerende stedet i verden.
Vel, det var saktens det når jeg var der på ferie som barn.
Berck. Slutten på sommeren.
Venter sammen med far på toget fra Paris.
Det var øde da og det vil være mer øde nå.
Jeg behandlet henne så dårlig. Og barna også.
Og nå vil jeg aldri få anledning til å rette opp det.
Aldri.
Se på dette.
Som du kan se, er det ikke alfabetet som vi lærte på skolen.
Disse bokstavene er presentert sortert på bruksfrekvens.
Forstår du?
E, S, A, R, I, N...
Bruksfrekvens?
Jeg har snakket med mange kolleger...
...og jeg tror jeg har kommet fram til et brukelig system.
Bra for deg.
Slik fungerer det.
Du tenker på noe å si. Når du er klar, blink.
Jeg vil lese opp dette alfabetet, veldig sakte, bokstav for bokstav.
Når jeg kommer til den første bokstaven i ordet ditt, blink.
Jeg skal skrive det ned, bokstav for bokstav,
og så videre.
På den måten former vi ord og setninger.
To andre ting: blink to ganger når et ord er ferdig.
Som om du taster mellomromtasten på et tastatur.
Og blink hyppig hvis vi gjør en feil.
Jeg vet det lyder anstrengende ut,
tro meg, vi blir eksperter ganske raskt.
Og dine venner og din familie kan også bruke det.
Er du klar for dette? Se på meg.
Vil du gråte?
Har du tenkt på noe du vil si?
Bra.
Så, la oss begynne.
Vent, nei..
Jeg vet ikke hva jeg skal si.
E.
Er E første bokstaven?
Nei.
E er ikke første bokstav.
Jeg vet ikke hva jeg skal si.
Det er vanskelig, jeg vet, så la oss gå sakte frem.
E, S, A...
Det er for sakte.
Jeg kan ikke holde øynene åpne så lenge. Ta av.
I...
Jeg?
Bra.
Er Jeg første ord?
Mitt første ord er JegJeg. Jeg begynner med meg selv.
E, S...
S?
Nei.
Nei?
Ikke S.
Det var for fort.
Det fungerer ikke. Dette er et mareritt. Det vil aldri fungere.
Skal vi gå nå?
Jeg har fått nok.
La meg være.
Opp, ned, opp.
Under mine armer.
Bak mine føtter.
Jeg er førtito år gammel...
...og jeg blir behandlet som en stor baby.
Mine private deler tørket og innpakket.
Det er latterlig.
Men som poeten sier:
bare en idiot ler når det ikke er noe å le av.
Blås meg et kyss.
Kom igjen.
Forsøk.
Kom igjen.
Forsøk.
Det er vanskelig.
Ikke noe speil.
Men det er det jeg vil arbeide med.
Ikke det ansiktet.
Når du hviler eller ser på TV, eller når som helst,
vil jeg at du forsøker å blåse et kyss til meg.
Okay?
Okay.
Og en ting til som du må øve på så mye som mulig,
det er å gli med tungen til bakerst i ganen din.
Det er slik du skal lære å svelge igjen. Se.
Dette er bare ikke rettferdig. Ikke rettferdig.
Prøv det du.
Fjern speilet.
Åpne munnen din.
Bra.
Forsøk å skli tungen bakover.
Jeg kan ikke.
Forsøk, fortsett.
Jeg kan ikke.
Godt. Du beveget tungen.
Ikke gjør narr av meg.
Meget bra. Igjen.
Utrolig. Bra.
Ja, men sant.
Jeg skal hjelpe deg å bevege hodet selv. Slik.
Du gjør jo alt.
Venstre.
Bra.
Riktig. Bra.
Venstre igjen.
Kjenner du hendene mine på ansiktet ditt?
Nei.
Ikke bry deg om det, du vil, du vil.
Vi er alle veldig lei oss for det som har skjedd deg.
Jeg leser Elle regelmessig. Jeg elsker det.
Jeg skulle ønske at ikke alle modellene ser ut som gutter.
Jeg synes ikke det.
De blir tynnere og tynnere.
En merkelig mote.
Hvor vakker hun er.
Jeg har en sterk tro. Jeg ber for deg hver dag.
Han kan bare se med høyre øye. Se rett på ham når du snakker.
Hva er det?
Pierre Roussin.
Husker du meg?
Selvsagt.
Han blunker en gang for ja....
Fordømt, jeg ringte ham ikke tilbake.
Vil du at jeg skal gå? - Nei, vær så snill.
Hvorfor ringte jeg ikke tilbake til ham?
Jeg hørte hva som skjedde med deg. Og jeg ville bare...
Jeg var nødt til og komme og besøke deg på grunn av det som skjedde med meg.
På hvilken måte, jeg vet hva du går gjennom.
Bli tatt som gissel er ikke forskjellig fra det du går gjennom,
Har jeg rett?
Gissel?
Jean-Dominique var så snill å gi meg sin plass i et fly.
Planet var kapret, og jeg forble et gissel i Beirut i fire år.
Fire år, fire måneder, to uker, fem dager...
og syv timer.
De holdt meg i en kjeller. Veldig liten. Mørk.
Det var vanskelig å puste.
Jeg kallte det mitt gravkammer.
Jeg vet mye om viner.
Hva har skjedd med hånden hans?
Jeg pleide å lese høyt vinene i Bordeaux klassifikasjonen av 1855.
Château Margaux, Margaux. Château Lafite Rotschild, Pauillac.
Det fikk meg til å beholde vettet.
De fleste ganger var jeg desperat. Selvmorderisk. Sint.
Slagene, skitten, ondskapen.
Men det verste var ventingen.
Jeg overlevde.
Jeg overlevde, fordi jeg holdt fast ved min menneskelighet.
Det er alt jeg kunne gjøre fordi det var alt jeg hadde,
akkurat som du.
Klyng deg til din egen menneskelighet, og du vil overleve.
Menneskelighet? Lett.
Jeg måtte bare si det til deg personlig.
Hvorfor ringte jeg ikke til ham når han kom tilbake fra Beirut?
Jeg følte meg for skyldig.
Det er latterlig...
Det er ikke. Jeg føler meg skamfull.
I?
W?
Jeg vil?
Hva vil du, Mr. Bauby?
D.
I.
E.
Dø.
Vil du dø?
Hvordan våger du.
Det finnes personer som er glad i deg og bryr seg om deg.
Jeg kjenner deg knapt og og allikevel er jeg her for deg.
Og du er i live. Så, ikke si at du vil dø.
Det er fornærmende og obskønt.
Vil du fortsette?
I orden.
Jeg kommer tilbake en annen gang og ser om du har forandret mening.
Jeg beklager.
Hvorfor?
Jeg gikk for langt.
Hvil deg nå.
Liker du det?
Jeg visste virkelig ikke hva jeg skulle ta med.
Se, jeg tok også med dette.
Et øyeblikk.
Hva gjør du?
Hva er det?
Det er ikke sant. Dette får meg til å se ut som en hare.
Jeg leser bare bokstavene og du blunker, er det i orden?
La det være.
Ok?
S av A?
Som du vil.
A.
Godt, så A.
N?
Godt, N.
Anne.
Du må se på meg, Laurent.
Shit, jeg glemte å se på deg.
Beklager, jeg skal starte om igjen og senke tempoet.
Som du vil...
Artig.
Jeg har aldri vært en flink sykehus-gjest.
Jeg er av den typen som tar med mat og spiser den selv.
Det er ikke sant.
Hvorfor måtte det skje deg?
Alle snakker om det. Det var på Cafe de Flore forrige kveld...
...at jeg hørte noen si, 'Visste du at
Jean-Do Bauby har blitt en komplett grønnsak?'
Grønnsak.
Han kan ikke se deg.
Hvem sa det?
Og hvilken type grønnsak?
En gulrot, en potet, en syltet agurk?
I dag ser det ut for meg som om hele mitt liv...
ikke var noe annet enn en rekke feiltrinn.
De kvinnene jeg ikke var i stand til å elske, sjansene jeg ikke tok vare på...
...øyeblikkene med lykke lot jeg drive fra meg...
Et løp hvis resultat du kjenner på forhånd...
...men i hvilket man feiler å satse på vinneren.
Har jeg vært blind eller dum?
Eller må det til et tøft innslag av katastrofe for å vise en person sin egentlige natur?
Jeg er fremdeles her.
Vil du at jeg skal arbeide sammen med deg i dag?
Godt.
Vi skal mestre dette.
Er du enig?
Ja, herkerinne.
Ok.
Jeg begynner.
T?
H?
A?
K? Takk skal du ha.
Takk?
Takk.
Kan jeg kalle deg Jean-Do?
Kvinner er ikke komplisert.
Takk, Jean-Do.
I?
Jeg har?
Jeg har bestemt meg for ikke å synes synd på meg selv igjen.
Bortsett fra øynene, er det to ting til som ikke er paralysert.
Min fantasi...
...og min hukommelse.
Min fantasi og min hukommelse er den eneste...
måten jeg kan rømme unna min dykkerklokke.
jeg kan forestille meg hva som helst, hvem som helst, hvor som helst
Jeg lar sjøen skylle over meg på øya Martinique.
Besøke kvinnene jeg elsker.
Bukke for Ozym Andias, kongen av konger.
Jeg kan foretille meg hva som helst.
Som barn drømte jeg om mine muligheter som voksen.
Nå vil jeg huske meg selv som jeg var.
Kjekk, grasiøs, glamorøs. Og djevelsk attraktiv
Ja, glamorøs og kjekk, sa noen.
Det er ikke meg, det er Marlon Brando.
Det er meg.
Er dette Betty Mialet? - Ja, det er henne.
Mitt navn er Henriëtte Durand. Jeg er en terapaut...
på Berck-sur-Mer Naval Hospital.
Jeg ringer på vegne av en av mine pasienter, Jean-Dominique Bauby.
Jean-Do? Hvem er han?
Komfortabel men... - Jeg hørte at han er fullstendig paralysert.
At han ikke kan kommunisere med noen. - Det er ikke helt riktig.
Kom inn.
Han vil spørre deg om en tjeneste.
Selvsagt. Kan du vente et minutt?
Hva som helst.
Han sier han har en kontrakt med deg angående en bok.
Han sier det? Han kan snakke? Jeg trodde han ikke kunne snakke.
Han kan. På en måte. Jeg skal forklare senere.
Angående denne boken... - Ja, han har en kontrakt med oss,
men nå, gitt omstendighetene... - Han vil fullføre den.
Han vil skrive ne bok. - Det mener du ikke?
La meg forsikre deg, han kan.
Men tror du at du kan finne noen som tar diktat fra ham?
Noen som er tålmodig.
Noen som har mye tid. Noen spesiell.
Ja, jeg forstår. Jeg kommer tilbake til deg.
Betty Mialet sa Claude Mendibil ble sent fra himmelen.
Hun sa at ingen kunne være mer perfekt for dette.
Betty overdriver alltid. Jeg må øve sammen med Henriëtte.
Når som helst.
Han vil si noe.
Nei?
Ingen panikk.
Claude har leid rom på et hotell. Kanskje du burde diskutere en rutine.
Sykesøstrene vekker meg klokken fem. Jeg skal tenke på hva jeg vil skrive.
Du kan komme klokken åtte, så vil jeg diktere til deg.
Bra. Jeg skal gjøre mitt beste for deg.
Jeg vet du vil.
Kan jeg begynne i morgen??
Selvsagt.
Gjennom?
Gjennom den slitte gardinen i mitt vindu...
...en svak glød annonserer daggry.
Mine heler gjør vondt, mitt hode veier ett tonn...
hele min kropp er innpakket i en slags dykkerdrakt.
Min oppgave er nå å skrive de urørlige reisenotatene...
...fra en skibbrudden på bredden av ensomhet.
Dette Naval Sykehus har i sin tid vært et hjem for barn med tuberkolose.
I hallen er der en hvit marmor byste...
...av keiserinne Eugénie, kona til Napoleon III...
...sykehusets beskytterinne. Hun kom hit regelmessig.
Der var et spa for vektreduksjon, en skole og et sted hvor...
...den store Diaghilev øvde sin Ballet Russe.
De sa at det var her Nijinsky hoppet tolv fot opp i luften.
Nå er det ingen her som hopper opp i luften.
De dagene er gammelmodige, forbi eller, som meg, rigide og tause.
En bataljon av krøplinger.
Men jeg liker å bli kjørt til stedet jeg kaller Cinecitta.
En evig forlatt terasse, en stor rekke...
med balkonger som åpning inn til et landskap...
...tynget med en poetisk and uvanlig sjarm av et filmsett.
En håndfull bygninger ved foten av sanddynene...
gir illusjonen av en spøkelsesby i en Western.
Og jeg nyter å se forstedene av Berck...
som ligner en modelltog lay-out.
Sjøen skummer så hvitglødende hvitt at det kan være...
produktet fra spesialeffekt avdelinga.
Men mitt favorittsyn av alle er fyret.
Høyt, robust, forsikrende i rødt med hvite striper.
Jeg plasserer meg selv under beskyttelsen av dette broderlige symbol...
...ikke bare beskytter for sjøfolk men også de syke...
...hvis skjebne har kastet til den fjerne kant av livet.
De to høydepunktene i dette mini museum er en hvit marmor byste...
...som legemliggjør den strålende ungdom...
...hos en prinsesse som døde ved 94...
Fem timer arbeide. Høres ikke verst ut.
Det er ikke Balzac.
Skal jeg fortsette?
Les Balzac for meg.
Eller Graham Greene.
[Laurent leser Graham Greene's The Honorary Consul]
Jeg er skillt ved 45, og jeg vil snakke med konsulen.
Hva er det? - Er det en mann eller kvinne?
En mann. Tror jeg. - Han blunket til deg.
Unnskyld meg, men bestilte du en høyttalende telefon?
Bestilte du en telefon?
La oss komme oss ut herfra.
Hvem slapp dere inn? Hva gjør dere?
Vi er fra Telecom France.
Dere skulle ha gått til resepsjonen først. - Det var ingen der ute.
Bare installer den ved bordet, vennligst, tusen takk.
Vennligst vær forsiktig.
Vi lar folk vite at du nå har en telefon.
De må bestille tid for sine samtaler.
Vi skal besørge at noen er sammen med deg.
Unnskyld meg, madam, kan han ikke snakke?
Ikke snakk om ham som om han ikke er her.
Spør ham.
Madam, unnskyld meg, men, hvis han ikke kan snakke, hva skal han med telefon?
Kanksje han er en tungpuster.
Tror du at du er morsom?
Hvordan våger du.
Du går glipp av en sans for humor, Henriëtte.
Og tre. Rolig, fire.
En meget svart flue setter seg på nesa mi.
Jeg vagler med hodet for å få den vekk. Den graver seg inn.
Olympisk bryting er barns lek sammenlignet med dette.
Du beveget hodet. Når begynte du med det?
Tusen takk.
Nettopp?
Et mirakel. Du kan snu på hodet.
Marie ser mirakler alle steder.
Dr. Lepage, han beveget hodet.
God morgen.
Et mirakel. Han bare sa god morgen en gang.
Framskritt, framskritt.
Det var bedre.
Hvordan er tunga hans? - Jeg skal åpne munnen din.
Tunga rører seg.
Så kan vi gå videre med talen.
Bevegelsen av tunga er kritisk så det er håp.
Storartet, det er imponerende.
Vi skal jobbe virkelig hardt, snart er du i stand til å spise normalt.
En tekst er kun reell når den blir lest.
Jeg barberte min far når jeg besøkte ham siste gang før ulykken.
Han var uvel, og jeg overnattet i hans leilighet i Paris.
Morgenen etter barberte jeg stubbene hans.
Hvem kan se om jeg er barbert? - Jeg.
Jeg er skrekkslagen. - Av hva?
For å barbere meg.
Du var alltid så fordømt klønete. - Det går i familien.
Sikkert.
Kaffe? - Nei.
I trett ham ut. Han er ikke helt bra. - Hvordan kan en barbering trette ham?
Din mor var penere. - Det skal ikke mye til.
Husker du mora di? - Å ja.
Du spør alltid om det og jeg svarer alltid det samme: Egentlig ikke.
Hva leser du for nå?
Leser på nytt. Greven av Monte Cristo.
Hvorfor?
Fordi jeg tenker å skrive en moderne versjon.
Av greven av Monte Cristo? - Ja.
Hevn vil fremdeles være drivkraften...
...men jeg plasserer den i dagens verden. Og Monte Cristo vil være en kvinne.
Grevinnen av Monte Cristo..? - Ja, en kvinne.
Jeg vil ikke lese den. - jeg har ikke skrevet den enda.
Men jeg har en kontrakt med et forlag.
Hvis du kutter meg ut, vil jeg saksøke deg.
Legen kom i går. - Og?
Han sier at jeg vil leve til jeg blir hundre. - Bra. Jeg skal gi deg et stort selskap.
Jeg kommer ikke til å delta. Hvem vil leve til de blir hundre?
Jean-Do, ikke fortell en sjel.
I savner fremdeles din mor.
Jeg vil ikke. Det er vår hemmelighet.
Du skulle ha giftet deg med Céline. - Hvilken forskjell skulle det ha utgjort?
Du ville ikke ha forlatt henne så lett. Og dine barn.
Må vi snakke om dette? - Jeg vet hva jeg snakker om.
Ingen hadde flere forhold enn meg. Vel, kanskje Casanova, men ingen andre.
Å ha et forhold til en annen kvinne er ikke en grunn...
for å foralte mora til dine barn.
Det finnes ikke standarder lengre. Det er ikke morsomt, det er sant.
Og ta med dine barn for å besøke meg. Sylvie tar dem med, også.
Du skulle også ta dem med. - Ok, jeg har ikke hatt tid enda.
Here. - Hva er det?
Appelsintre i blomst. - Må jeg lukte som en terte?
Det er et aphrodisiac.
Godt. Det får jentene til å strømme til.
Sikkert, men gi dem en sjanse til å lukte deg.
La meg se på meg selv.
Ikke verst. Min Gud, de lager dem ikke slik mere.
Jeg ville fortelle de noe.
Husker ikke. - Det kommer tilbake.
Jeg er ikke sikker.
Jeg husker mindre og mindre. - Ikke overdriv.
Å ja, jeg husker.
Jeg er veldig stolt av deg. Jeg virkelig er.
Og noe annet...
Kan ikke huske.
Og fars godkjenning. Jeg fant det trøstende den gang...
...og jeg finner det enda mer trøstende nå. Vi er alle barn.
Vi trenger alle godkjenning.
Jeg vil se barna mine.
Her er vi. Farsdag.
Til lykke med farsdagen.
Jeg antar at en grov skisse, en skygge,
et lite fragment av en far fremdeles er en far.
Farsdag. Min sønn tørker spyttet som kommer fra mine lukkede lepper.
Vi har aldri tidligere tilpasset denne oppfunnende...
fridagen i vår emosjonelle kalender.
[synger]
Claude sier at boka går bra. Jeg kan ikke tro at du skriver den.
Jeg mener fremdeles at du er den mest overraskende mannen jeg har kjent.
Har du hatt mange besøkende?
Laurent, Anne-Marie...
...Michel...
Det er det? Hun har ikke?
I trodde at hun antakelig var vilt forelsket i deg.
Vel, det er hennes sak.
Skal vi øve på alfabetet?
Når jeg begynte en diett en uke før slaget,
...drømte jeg ikke om slike dramatiske resultater.
Nå vet de hvordan det er å ha en zombie som far. Tusen takk.
Det er ikke fornøyelig.
Unger.
Vil du spille Hangman, pappa?
Jeg skal hjelpe deg. Visk et ord.
Den første bokstaven er C, den siste er E. Ordet har 7 bokstaver.
# Le kangourou a sauté le mur #...
# Le mur du zoo #...
# Mon Dieu qu'il était haut #...
# Mon Dieu qu'il était beau. #
Det var det.
Si farvel til deres far, barn. Vi går nå.
Farvel, far.
Farvel far. Ser deg neste uke.
Det er vanskelig å beskrive min sorg.
Jeg er deres far, men jeg kan ikke røre dem,
la fingrene mine løpe gjennom håret deres...
...og klemme dem tett.
Men jeg liker å se dem leke og le.
Det er hva jeg kaller en vidunderlig dag.
Jeg synes synd på meg selv, synes du ikke?
Du var genuint lykkelig.
Synes du?
Kanskje.
Jeg vil ikke gå glipp av dette. Gå til side.
Nyt. På gjensyn.
Ja, på gjensyn. Hva holder du på med??
Jeg vil ha TV-måltider. Eller skal jeg gå ut på middag?
Jeg vil forberede meg selv for en fest på Le Duc.
Hvilket sammentreff å finne deg her. - Er ikke det forbausende?
En østers?
Det virker som om det var i går når jeg første gang hørte ditt navn.
Søtt.
Ingen årsak.
Og neste kapittel?
Søndag. Jeg frykter søndag.
Nå de slår på TVen,
må de forsikre seg om at de gjør det riktig.
Det er meget strategisk.
Det kan ta timer til den neste gode samaritan kommer innom.
Grusomme, disse søndagene.
Ingen taleterapauter, ingen psykoterapauter.
Ingen psykoterapauter, ingen besøkende. En skjelletstab.
Søndag er en lang strekning av ørken.
Men i dag, foreslår Marie nobelt at hun tar meg med på gudstjeneste.
Jeg har forsøkt å forklare henne at jeg ikke er en religiøs mann, men nyttesløst.
Over hele verden ber nå folk for meg.
Toppen på lista er min datter, Céleste.
Og Marie, selvsagt.
De forskjelligste guddomeligheter har blitt vervet til å hjelpe meg.
I Nepal, blir jeg fortalt, synger de et mantra for meg.
I Cameroon har hellig mann skaffet meg godviljen fra Afrikas guder.
Jeg har tilegnet ham mitt høyre øye.
Jeg kan ikke nekte for at jeg har forsøkt...
å organisere denne gedigne spirituelle energien...
...for å støtte opp om min eksistens.
Det er kanskje ikke beundringsverdig, det kan til og med...
være a snev hypokritisk, men jeg vil forsøke hva som helst.
Jeg er meget glad for å se deg her.
Jeg kom for å besøke deg for noen dager siden. Jeg tok med...
det velsignede Sakrament for å gi deg nattverd.
Men du sov.
Ja, jeg sov. - Hva?
Vil du at jeg skal gi deg den hellige nattverd nå?
Nei.
Ja.
Vil du at jeg skal si en velsignelse over deg?
Nei. - Ja.
Himmelske Far, ha barmhjertighet med Jean-Dominique,
som er ubarmhjertig prøvd.
Hjelp hans kropp å heles, hold hans humør oppe,
og hjelp ham å finne troen. - Mitt humør er veldig godt, mister.
I Faderens navn... - Du gjorde narr av meg.
Fa?
Far?
Det er...
Far, det er munker i Bordeaux som regelmessig tilegner sine bønner til meg.
...som regelmessig tilegner sine bønner til meg.
Gjør de, det er bra.
Men resultatene har vært ubemerkelsesverdige.
Vi må være tålmodige.
Ja, legene sier det også.
Men Jean-Dominque, jeg vil foreslå noe for deg.
Om noen uker skal jeg lede en pilgrimreise til Lourdes.
Lourdes?
Kjære Beatrice og jeg tenkte du kanskje ville være en del av den.
Dette er en felle.
Der har vært noen mirakelkurer.
Det er sant.
Jeg har vært i Lourdes.
La oss stanse og returnere. - Jeg reiser ikke tilbake.
Det er min bil, jeg kjører hvor jeg vil.
Du sa du ville ha en skitten helg. - Det sa jeg aldri.
Jo, det gjorde du.
Lourdes er ikke rette stedet for en skitten helg.
Du har en ensporet hjerne.
Jeg vil se Madonna.
Jeg tror ikke på noe av dette. - Jeg vil se henne og drikke hellig vann.
Spar meg for dette.
Du skulle gjøre det også. Det vil du ha godt av.
Utpressing, hm?
Jeg skal kjøpe noen flasker for det hellige vannet.
Nå er det nok for meg. Jeg går. - Vær her. Det kunne gjøre deg veldig godt.
Ikke vær for sikker, det kan være farlig.
Hva om noen med perfekt helse tilfeldigvis er her når
Madonna dukker opp?
Et mirakel, og han hadde endt opp paralysert.
Du er forferdelig.
Hallo. - God dag, frue.
Se. Her er min Madonna.
Glem det. - Ja, gå ut av mitt liv.
Okay, jeg gir det til deg i gave.
Madam har et vidunderlig øye.
Denne madonnaen har blitt velsignet av kardinalen.
Har vi flere 318'er? - Se i lageret.
Hvor mye er det? - 1899 franc.
Kjenner ikke vi hverandre? - Jeg tror ikke det Mister.
Jeg har ikke vekslepenger.
Jeg kan ikke elske med deg når hun ser på meg.
Jeg forstår.
Jeg uttalte ikke et faktum, jeg fremla en klage.
La meg slå av henne.
Nei.
Den eneste i hele verden. Velsignet av kardinalen.
Josephine, når vi kommer tilbake til Paris, skal vi skille lag.
På grunn av henne? - Nei. På grunn av alt.
Ok, du har rett.
Jeg skal gå ut igjen. - Slå av lysene.
Men ikke min Madonna.
La - la - la -. Kom igjen, Jean-Do.
Hvis du lærer L-lyden lærer du å svelge.
Og så lærer du å si Lourdes.
Er det i orden? Er det komfortabelt?
'Trykk-kokeren' kunne vært tittelen på stykket...
...Jeg skriver om mine erfaringer her.
Jeg kunne også kalle det 'Øyet' eller 'Dykkerklokken'.
Plott og lokasjon er velkjent.
I et sykehusrom, der er Herr L, på klimaks i sitt liv...
...forsøker å leve med låst-inne syndromet etter et alvorlig slag.
Ambisiøs og noe kynisk, fordi han tidligere ikke kjente til feiltrinn...
...blir kjent med uflaksen.
...hans sakte transformasjon til å høre på en kommersiell stemme...
...som forteller den indre mologen til Herr L.
Jeg har allerede siste scenen. Det er natt.
Herr L, som var paralysert siden begynnelsen av stykket...
...hopper plutselig ut av senga og løper over den mørkbelyste scenen.
Så blir det mørkt igjen og vi hører Herr L's kommentarstemme:
Faan, det var en drøm.
Stå opp. Jeg kan stå opp.
Alt er i orden.
'Jeg ønsker å huske hvordan alt dette skjedde med meg.'
Skal jeg spørre noen?
Nei?
Hallo, rom 119. - Hvem er det?
Jeg er Claude Mendibil. Jeg sitter sammen med Jean-Do.
Dette er hans far som snakker.
Ja, vi ventet på oppringing fra deg.
Så hva gjør jeg? Bare snakk?
Jean-Do kan høre deg. Han vil svare deg.
Du vil høre meg si alfabetet og...
Ja, Céline fortalte meg.
Bare snakk, Herr Bauby.
Kan han høre meg?
Jean-Dominique? Dette er Papinou.
Jeg sitter ved det åpne vinduet.
Hvordan har du det eller er det et dumt sprøsmål??
Ja, det er et dumt spørsmål.
Jeg savner deg.
Jeg savner deg også.
Gud Allmektig. Dette er en umulig måte å føre en samtale på.
Alt går ut av mitt hode. Nei, nei, jeg har husket.
Jeg sender deg en presang. Det er en overraskelse.
Jeg hadde en tanke....
...om us. Vi er i samme båt.
Jeg er innestengt i denne leiligheten.
Jeg kan ikke komme meg opp og ned trappene.
Du forsøker fire fløyer med trapper når du er nittito år gammel.
Vi er begge låst-inne tilfeller.
Du i din kropp og jeg i min leilighet.
Jean-Dominique, husk,...
...i topp høyre skuff i mitt skrivebord er det et brev...
I det er mine ønsker. Det er i en konvolutt...
...merket 'Forskjellig'.
Jeg må stanse nå.
Ikke gråt. - Det er lett å si.
Du er min sønn for Guds skyld.
Farvel, Jean-Dominique.
Jeg glemte, det er snart din bursdag.
Jeg ringer igjen.
Gratulerer med bursdagen.
Det kan ikke være enkelt for en far å snakke til en sønn som han vet aldri vil svare.
Jeg trodde en utfart med en ny vista ville gjøre deg godt.
Jeg har en annen overraskelse til deg. Lukk øynene.
Lukk øynene.
Okay, nå åpne dem.
GREVEN AV MONTE CRISTO
Det var ikke nødvendig. I to bind.
Det er ikke en førsteutgave, men den er ganske gammel.
Vil du at jeg skal lese noe for deg? Hvilket kapittel?
Vi bør bruke romerske tall. Vi tenkte ikke på romerske tall.
Hva vil det bli med romerske tall?
Det er L, I, X.
Det er raskere. Neste gang.
50? Høyere? - Ja, høyere.
Ni? 59? Ok.
Ok, sånn ja.
Det er til og med en illustrasjon. Sammentreffet skremmer meg.
'De satte seg ned ved siden av ham.'
'Noirtier satt i en rullestol hvor de plasserte ham fra morgen til kveld...
...foran speilet som ga ham muligheten til å se hele leiligheten...
uten å forsøke å bevege seg:
Dette var noe som hadde blitt umulig for ham.
Syn og hørsel var de eneste to sansene...
...som, som to gnister, fremdeles lyste opp denne menneskelige materien.'
'...denne menneskelige materien.'
Det er meg, tror du ikke?
Men nei. - men ja.
Jeg skremmer folk, får dem til å gyse.
Det gjør du ikke.
Jeg skulle holdt meg unna Dumas.
Ikke fikle med er mesterverk. Det er leksa.
Jeg visste ikke at Noirtier var mannen jeg skulle bli.
Min dykkerklokke har dradd deg ned til bunnen av sjøen sammen med meg.
Jean-Do, jeg finner det ikke så ille at du drar meg ned til bunnen av sjøen...
...fordi du er også en sommerfugl.
Det er en kjærlighetserklæring.
Etter at vi er ferdig med denne boka...
...skal vi skrive en til om en langdistanseløper.
Du vet aldri. Kanskje jeg blir som ham...
'Jeg savnet deg på oksekampen.
Jeg håper vi møtes neste år, Jean-Paul.'
Le Tango, Nîmes.
'Kjære Mr. Bauby, den tilpassede campingbilen...
...kan bli levert seks til åtte uker etter at du bestiller.
Deres hengivne, Henri Raynaud.' Det er gode nyheter..
Dette er fra Papinou.
'Dette er en gave.'
Se, et bilde av deg som barn.
Jean-Do, åtte år, Berck sur Mer.
Fra Anne-Marie.
Jean-Dominique Bauby's rom. - Hvem er du?
Céline Desmoulins. Og du?
Inès. Jeg vil snakke med Jean-Do.
Et øyeblikk.
Jeg skrudde høytaleren på, slik at han kan høre deg.
Jeg kan ikke snakke med deg der.
Du må, det er ingen andre.
Er ikke terapauten der?
Nei, hun er ikke her i dag.
Kjære?
Jeg vet jeg sa jeg skulle komme, men jeg kom...
så langt som til togstasjonen og snudde der.
Jeg bare kan ikke.
Vær så snill å tilgi meg.
Céline?
Ja.
Kan du ikke bare gå ut et øyeblikk? Jeg har noe personlige ting å si.
Jeg føler meg flau.
Jeg kan ikke forlate ham.
Det er ingen andre. Vent, han vil si noe.
O?
Ett?
Ett minutt?
Jeg går. Men ikke for lenge.
Jean-Do, er du alene nå??
Kjære...
Jeg elsker deg mer enn noensinne.
Jeg vil treffe deg men har ikke mot til det.
Jeg vil tenke på deg som du var.
Jeg håper du kommer deg.
Jeg savner deg.
Jeg savner deg, og jeg føler meg så alene.
Jeg vet du forstår.
Du er i mine tanker hele tiden.
Jeg vet din familie alltid er hos deg.
>Vil du at jeg skal komme?
Jeg er tilbake.
Vil du at jeg skal komme?
Jeg er tilbake, Inès.
Hver...
Hver dag.
Hver dag jeg...
Hver dag venter jeg på deg.
Jeg kan ikke forstå deg. Kan du si det om igjen?
Jeg kan ikke forstå deg.
Han sa: Jeg venter på deg hver dag.
Hvis jeg ikke får plass på dette flyet, vil jeg miste forbindelsen til Hong Kong.
Ta min.
Jeg tar neste fly. - Takk.
Ha en fin reise.
Men du skal ikke til Hong Kong, du skal til Beirut.
Noe galt? Føler du deg ikke bra?
Ikke vær bekymret.
For det meste glemmer jeg mine drømmer.
Folk som forteller deg sine drømmer er trøttsomme.
Men denne kommer igjen og igjen. Jeg vet ikke hvorfor.
Jeg er redd.
Følelsen av undergang vil ikke bli borte.
Det måtte til noe som jeg kun kan beskrive som et mirakel, for å løfte humøret mitt.
Det er farlig å tro på personlige mirakler.
De har en tendens til å få en til å føle seg viktig.
Uansett, jeg må rapportere at jeg tror noe mirakuløst skjedde
Jeg begynte å synge.
Jeg grynter, jeg synger.
Min hørsel er ikke sterk, og noen ganger tror jeg at jeg hører mitt hjerte slå.
Men jeg sier til meg selv at det er lyden av sommerfuglvinger.
Ja, jeg gjør ukuelige framskritt, og jeg kan til og med ha sommerfuglhørsel.
Jeg kan se fram mot framtiden. Snart er sommeren slutt...
...og jeg vil begynne min første vår i dette sykehuset.
Mitt liv er her.
En evig repetisjon.
Her.
Hvordan går den?
Han snakker.
Du snakker. - Han kan synge en sang, også.
Kom igjen, syng for Laurent. - Vær så snill, for meg.
# Le kangourou a sauté le mur Le mur du zoo #...
# Mon Dieu qu'il était haut Mon Dieu qu'il était beau #
Er du ok?
Synger han? - Nei, han gjør ikke.
Jeg har lungebetennelse.
Akkurat når jeg tenkte...
Som en sjømann som ser land gradvis forsvinne.
Jeg ser mitt fortid forsvinne.
Blir til aske av glemsel.
For et comeback.
Det er hvor jeg arbeidet.
Og det paret, jeg kjente dem, men jeg kan ikke huske navnene deres.
Det er bilen min.
Min nye bil.
Hvor er hornet?
La meg klemme deg. - Se bilen min?
Nydelig.
Alt ok, Théo?
Hatt en fin uke?
Skal du på teateret? - Til et teater? Hvis du vil.
Kan vi ha østers? - Liker du østers nå?
Ikke bring ham tilbake for sent.
Vi går.
Kan jeg komme fram? - Ja, det er ikke plass bak.
Snart vil jeg ta deg med også.
Litt vind?
Ditt lag ok? - Ja, spillerne er ok.
Du tar en dusj etterpå? - Vi dusjer og vasker våre saker.
Har du hår rundt tassen? - Nei, ikke enda.
Vi hadde en kar som ikke ville kle av seg for dusjen.
Klubben sa han måtte. Det ble slagsmål.
Han gjorde det ikke. Mora hans stagget ham.
Til slutt måtte han foralte laget.
Du har ikke det problemet, har du?
Andre nyheter? Alt ok med mor? - Ja, hun er ok.
Kjenner du denne veien? - Ja, der er veien til tante Diane.
Det er varmt. Du kjenner det også?
Nei, jeg gjør ikke.
Vi må...
Det kan begynne å regne. Jeg stopper for en stund.
Far, hva er i veien?
Ring din mor.
Min siste tanke var at vi må avlyse å gå på teateret.
Vi blir uansett forsinket. Vi går i morgen kveld.
Og så sank han inn i koma.
Er det en bok?
For Théophile, Céleste og Hortense.
Jeg ønsker dem masse sommerfugler.
Og min dypeste takknemlighet til Claude Mendibil.
Du vil forstå at uten henne kunne denne boka ikke vært skrevet.
Jeg var her hele tiden.
Du vet det.
Disse anmeldelsene er ypperlige. Vil du høre dem?
Mannen som dikterer i stillhet. Uten gester og tale.
Jean-Dominque Bauby kommuniserer med et øyelokk og skriver bok.
Et gripende besøk til vraket av forlatthet.
Av Bernard Chapuis.
'En gripende bok.'
Jean-Dominique Bauby, 43 ane, journaliste réputé,
père de famille, homme libre...
...projetait d'écrire un roman sur la vengeance au féminin
Jean-Dominique Bauby døde 9. mars 1997...
...10 daget etter utgivelsen av boken 'The Diving Bell and the Butterfly'.